Sincronizarea: ZeKe www.subtitrari-noi.ro
Traducerea și adaptarea: Kprice/Avocatul31 Subtitrări-Noi Team
Becca!
- Bună, Peg! - Ce frumos arată aici în spate!
Încerc să readuc totul la viață.
Ne întrebam dacă tu și Haward sunteți liberi diseară.
- Avem câțiva invitați la cină. - Ești foarte amabilă, Peg.
- Știu că vă anunț în ultima clipă. - Avem planuri.
Dar rămâne pe altă dată.
N-am mai vorbit cu Pete de secole!
N-ai pierdut mare lucru. E același ticălos ca întotdeauna.
Doamne.
Îmi pare foarte rău.
- Nu-i nimic. - Îmi pare foarte rău.
- Nu, nu, nu, nu-i nimic. - Picioarele astea proaste...
Să ai cină plăcută, Peg.
- Veniți data viitoare. - Da. Absolut.
- Salută-l pe Haward din partea mea. - Sigur o să-l salut.
- Pa. - Pa. Pa.
Miroase frumos acolo.
Dacă te întreabă Peg, am ieșit în oraș în seara asta.
- Și unde am fost? - I-am văzut pe Stoppard cântând.
- Serios? - Da.
- Și ne-au plăcut? - Foarte mult.
- Ne-a invitat din nou la cină. - Este amabilă.
Ești mai mult decât liber să te duci acolo.
- Și să-ți abandonez orezul? - Ai grijă, Haward. Oala e fierbinte.
- Hei. - Mă duc să fac duș.
Mai durează cam 20 de minute.
Alo.
Cât este ceasul?
Ce se întâmplă?
Nu ai nimic de spus?
- Mulțumesc?! - Te-ai încăierat într-un bar.
- Nu era o încăierare într-un bar. - Erai într-un bar, încăierându-te.
N-a fost o încăierare! O tipă beată a țipat la mine,
am lovit-o și cu asta basta.
- Cine era? - Nu știu.
- Lumea nu țipă la tine fără motiv. - Ba sigur că da.
Ar trebui să ieși mai des în oraș.
Doamne, Izzy... Seamănă a Jerry Springer.
Ce vrei să spui cu asta? Crezi că sunt un gunoi?
Nu mai poți continua să faci asta. Nu mai ești o puștoaică.
Nu știam că există un termen limită.
Ba da, pentru comportamente nepotrivite există termen limită.
Vreau să nu-mi mai fac griji pentru tine.
Nu-ți face griji pentru mine. Ea era pe jos.
Pot rămâne la tine în seara asta?
Danny, vreau să-ți spun un secret.
Când te așezi iar, dă-i mamei un pupique.
Gata? Unu, doi, trei. Ce tare a fost!
Danny, uită-te la mine când te întorci.
Începe să se obișnuiască.
- Vrei tort? - Da.
- Dar avem tort azi? - Da, avem.
Doamne!
Și chiar vrei?
- E chiar Ma Barker. - Sigur m-ar amuza dacă aș ști cine e.
Rick și cu mine mergem să jucăm squash.
Am celularul, în caz că ai nevoie de mine.
Squash. Du-te și joacă squash, Howie.
- Nici măcar nu știi ce este squash-ul. - Nu mă interesează ce e squash-ul.
Alo.
Da. Da.
Credeam c-o să mă omoare!
Da, știu. Probabil i-a spus Auggie.
Trebuie să închid.
Mulțumesc, Becca.
- Îmi place cum se crapă. - Sigur că-ți place.
- Deci o cunoșteai pe femeia aia. - Doamne...
De ce îmi asculți conversațiile telefonice?
- Te culci cu iubitul acelei fete. - S-a terminat ce era între ei.
- Locuiesc împreună din cauza chiriei. - Atunci de ce te-a acostat?
Pentru că e nebună.
Iar Auggie probabil i-a spus că sunt însărcinată.
- Nu ești... - O să-ți placă. E un tip grozav!
- E muzician. - Asta-i extraordinar.
Lucrează. Profesează ca muzician.
- De când îl cunoști? - De vreo două săptămâni.
I-ai spus mamei?
I-ai spus mamei înainte să-mi spui mie?
- A trebuit. - De ce nu mi-ai spus?
Tu de ce crezi?
Îmi pare rău, Becca. Știu că momentul este îngrozitor.
Mă bucur că în sfârșit mi-ai spus.
Debbie m-a înnebunit cu renovarea bucătăriei.
- Numai negocierea pentru zona utilată... - Ți-am spus să nu te însori cu un agent.
- Încă nu a sunat. - Da, știu.
Nu vreau să fiu o pacoste în privința asta,
dar lui Becca i-ar plăcea să vorbească cu ea.
Știu. I-am spus, Howie. I-am spus.
Dar e încă...
Nu știu. Panicată.
Cred.
- Au trecut 8 luni. - Știu. O să vorbesc cu ea.
Mulțumesc.
Ce mai fac copiii?
Bine. Emily face balet, iar Robby joacă baseball.
Baseball.
Ați discutat despre a avea altul?
Nu.
Nu, e prea curând.
- Fii cu mintea deschisă, atât îți cer. - Sunt aici, nu?
Bună.
- Ce faceți? - Bine. Ne ținem tare.
Sigur?
- Salut. - Bună.
Noi... tocmai...
Am aflat că sora lui Becca este însărcinată, deci...
- Howie. - Ce?
Probabil e dificil.
Îmi amintesc când a rămas însărcinată verișoara mea...
Nu e mare lucru.
Bine. Dacă vreți să discutați despre asta, grupul e aici.
Nu prea cred.
- Salutare tuturor! Carne proaspătă. - Becca, fii politicoasă.
Nu-ți amintește de Lydia? Era o femeie în grup acum 2 ani...
- Patru. Acum patru ani. - Nu prea contează când a fost aici.
Ideea este că îmi amintește de Lydia.
Nu prea o interesa grupul de suport la început.
- De cât timp ești în grup? - Împlinește 8 ani în iunie.
- Nu mi-am dat seama c-a trecut atâta timp. - Da, suntem veterani.
Pentru noi e un mod bun de a atinge subiectul.
- Fiecare funcționează altfel. - Desigur.
Uneori mă vizitează în vise
și-mi spune că se simte bine.
Și că este cu Dumnezeu.
Avem și zile mai bune.
Când ai o zi bună, crezi că situația se îmbunătățește,
pentru că e mai bine, dar... a fost ziua ei săptămâna trecută.
- Și... - Împlinea un an marțea trecută.
Și reîncepe totul de la început.
Trebuie să ne amintim reciproc că face parte din planul Domnului.
Noi nu putem ști de ce.
Doar Dumnezeu știe de ce.
Dumnezeu a trebuit s-o ia. Avea nevoie de încă un înger.
- Avea nevoie de încă un înger. - De ce nu a creat unul? Un alt înger.
În definitiv e Dumnezeu. De ce nu a creat un alt înger?
Să-l...
Să-l creeze acolo.
Aș vrea să plec.
Cred c-o să plecăm. Ești de acord?
Scuzați-ne.
Când vorbesc alții, e momentul lor. Trebuie să respecți asta.
- Săptămâni întregi nu scoți un cuvânt... - Îmi pare rău.
Nu suport fanaticii religioși. Știi asta.
Dar nu sunt toți la fel. Kevin și Gaby nu sunt.
Nu. Kevin și Gaby sunt bocitori profesioniști.
Opt ani, Howie? Opt.
- Dacă vrei să ajungi așa... - Dacă vrei să iei o pauză...
Nu, nu vreau o pauză. Am terminat.
Știu că ce se întâmplă cu Izzy te-a afectat...
Te rog, nu face asta. Te rog.
Ai făcut un semestru de psihologie acum 15 ani
- și dintr-o dată poți să analizezi... - Iisuse, Becca.
Nu-mi place grupul. Am încercat, dar nu e pentru mine.
- Bine. Nu e pentru tine. - Mulțumesc.
Te superi dacă nu mâncăm aici? Nu mi-a atras nimic atenția.
Taz, încetează! Vino și mănâncă. Vino.
Scuze. Nu e periculos. Mănâncă.
- E cam prostuț. - Știu, e câinele meu.
Tu ești Becca. Trebuia să te recunosc. Desigur.
Eu sunt Auggie.
- Bună, Auggie. - Bună.
Doamne! De ce nu mi-ai spus că vii?
Aș fi făcut ordine în casă. El este Auggie.
- Da, ne-am cunoscut. Izzy este aici? - Da, e aici.
A fost concediată de la Applebee's.
Voiam să le dau pe toate de pomană,
dar mă bucur că n-am făcut-o.
Uită-te la tricourile astea și la pulovere.
Nu știu, Bec. O să poarte haine de bebeluș mult timp.
O să treacă ceva vreme până să-i vină lucrurile astea.
Cresc foarte repede, ai să vezi. Vei fi bucuroasă că le-am păstrat.
- Locuiește aici? - De nevoie. Iubita lui l-a dat afară.
- Fosta iubită. - Știe la ce m-am referit.
- L-ai văzut pe acesta? - Drăguț. Dar dacă e fată?
Atunci o să i le dau altcuiva. Dar o să-mi mulțumești.
Sunt hăinuțe pentru doi ani. Gândește-te câți bani vei economisi.
- Nu despre bani este vorba. - Ar trebui să fie.
Haide, Izzy, trebuie să începi să te gândești la asta.
Mai ales dacă tatăl e muzician. Costă foarte mult să crești un copil.
Ar fi ciudat, Becca, dacă e băiat. Să-l văd alergând în hainele lui Danny.
M-aș simți ciudat.
Da. Îmi pare rău. Sigur c-ar fi ciudat.
- Nu știu ce... - A fost un gest frumos.
O să primești o mulțime de hăinuțe de aniversări, Crăciun...
Nu ai de ce să-ți faci griji.
Oricum o să fie fată. Sunt puțin clarvăzătoare în chestii din astea.
Ții minte c-am spus că Sheila va avea fată?
Și Karen. Cred că e o fată acolo.
Sper că așa este. Asta îmi doresc.
Adică orice, sănătos să fie, dar sper că e fată.
- Și eu. - Vrei prăjitură cu cafea?
Am niște prăjitură cu cafea.
Trebuie să plec. I-am promis lui Haward că iau ceva pentru cină.
Dar arată bine.
Poftim. Servește o prăjitură.
- M-a bătut Rick vreodată la squash? - A spus ceva de Debbie?
Ai putea s-o suni, să știi. Să afli direct de la sursă.
Nu vreau să o sun. Ea ar trebui să mă sune.
Eu i-aș fi fost alături dacă li s-ar fi întâmplat ceva
lui Robby sau lui Em.
N-aș fi dispărut cum a dispărut ea.
Howie.
Înțelegi ce spun?
Da.
Howie...
Întoarce-te.
Haide. Trebuie să te relaxezi.
- Ai umerii foarte încordați. - Da. Da, păi...
Uită de Debbie și de orice altceva te necăjește.
- Înțeleg ce înseamnă lumina redusă... - Ce?
Încerci să mă seduci. Faci ce vrei cu mine după lichior.
În facultate a funcționat.
Ajunge. Ajunge.
Unde te duci?
Mă simt cam aiurea în seara asta.
Îmi pare rău. A fost o zi ciudată.
- Bine. - Acum o să te superi?
- Au trecut opt luni. - Și cine le ține evidența?
Eu le țin evidența.
Nu sunt pregătită încă, Howie.
- Îmi pare rău dacă ți se pare anormal. - Nu mi se pare anormal deloc.
Atunci care-i problema?
Ar trebui ca măcar să ne îndreptăm în direcția aia.
Poate o să pară puțin ciudat la început, dar...
- Vrei să facem sex. - Nu o spune așa.
Încercai să mă determini să facem sex.
Ba nu încercam să te determin să facem sex.
- Al Green nu e determinant? - Nu.
- Al Green? - Mi s-a părut plăcut. Asta-i tot.
- Voiam să fac să fie plăcut. - Nu poți. Nu ai cum.
Îmi pare rău, dar lucrurile nu mai sunt "plăcute".
Da, trage-l spre tine. Ține-l așa.
Gata. Acum.
Ține-l bine.
Gata, ești pregătit? O să-ți dau drumul.
- Gata? - Da.
Îți dau drumul. Așa. Ține picioarele sus.
- Uită-te la mine când revii, Danny. - Ține picioarele sus!
Bună!
Dacă nu mai vii la reuniunile de grup, cred c-ar trebui să vezi pe cineva.
- Ai planuri pentru azi? - Le ai în fața ta.
- Ne vedem diseară. - Da.
Am venit să mă întâlnesc cu Scott Bader de la Departamentul de Evenimente.
- Nu-mi afișează niciun Bader. - Ce ciudat!
Kate Finn. Dar pe Kate?
Am un Robert Finn la Artă Decorativă.
Dacă aveți programare, pot să sun. Cine sunteți?
Nu am programare. Sunt o prietenă veche. Am lucrat aici.
Becca?
- Gary! - Bună. Ce faci aici?
Am făcut niște comisioane în oraș și m-am gândit să vin să vă salut.
Dar se pare că nu mai lucrează nimeni aici.
Da, Scott s-a întors la Christie's în martie. Trădătorul...
Mă bucur să văd că tot tu aduci cafeaua totuși.
Nu, de obicei n-o aduc. Am fosta funcție a lui Scott.
- Ce mai face familia? - Știi ceva, Gary? Eu...
Știu cât de aglomerați sunteți. O să te las să te întorci la ale tale.
Da, asta nu s-a schimbat.
- Mă bucur că te-am văzut. - Și eu.
- Să știi că există amenzi. - Da, știu.
Cartea a depășit termenul. Ți-am trimis mai multe notificări.
- Da, de asta mă aflu aici. - Șapte dolari.
Mulțumesc.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Da.
- Aș putea să iau această carte? - Bineînțeles.
Voi deveni un pește într-un râu cu păstrăvi și voi înota departe de tine.
- Este... - Este în apă.
Da, este.
Dacă tu vei fi un pește într-un râu cu păstrăvi,
spuse mama,
eu voi deveni pescar și te voi pescui.
Scuză-mă.
- Salut. - Salut.
I-am câștigat biletele la meciul Yankee lui Rowan pentru diseară.
- Te interesează? - Nu pot. Am reuniune de grup.
Nu poți chiuli o noapte?
Altă dată.
Dacă va mai exista.
- Ești burlac în seara asta? - Da.
Becca va lua o mică pauză... de grup.
Mă duc să-mi iau o cafea.
- Vrei să iei loc? - Da.
Alo.
- Bună, mamă. Eu sunt. - Ce s-a întâmplat?
Nimic. Mă gândeam să fac eu tortul de ziua lui Izzy. Ești de acord?
Draga mea, nu trebuie să faci asta. Voiam să-i iau unul de la Cardel.
Îi plac cele de acolo.
Chiar nu m-ar deranja. Aș avea ceva de făcut.
Bine. Bine. Nu ai întâlnire de grup în seara asta?
Howie e acolo. Sunt prea multe discuții despre Dumnezeu pentru mine.
- Ce e? - Nimic, numai că...
- Pentru unii este reconfortant. - Pe mine mă scoate din sărite.
Becca, după moartea fratelui tău, Biserica mi-a fost de mare ajutor.
Știu asta, dar așa ești tu, nu eu.
Iar Danny nu e Arthur.
Te-am dus la biserică în fiecare duminică.
Hai să n-o luăm de la capăt. Bine, mamă?
Te-am sunat în legătură cu tortul.
Nu ai mereu dreptate, să știi. Dacă există Dumnezeu?
- Atunci aș spune că e cam sadic. - Gata, Becca. Ajunge.
Slujește-mă și te voi trata ca pe un gunoi.
Nu mă mir că-ți place, parcă ar fi tata.
Îmi pare rău.
Deci vei face tortul?
Da.
Bine. Ne vedem mâine.
Cine își sărbătorește ziua pe pista de popice?
Izzy crede că încă are 14 ani.
Dacă nu vrei, nu trebuie să mergem.
E doar o petrecere. Va fi bine.
Aș vrea să scoți aia de aici.
Nu prea luăm mașina asta. Ce importanță are?
E ciudat. Mă simt ciudat.
- Dacă am mai încerca o dată? - Ce?
Să avem un alt copil.
- Nu mai întinerim. - De asta voiai să facem sex aseară?
- Nu. - Vrei să mă lași însărcinată.
Becca, nu. Bineînțeles că nu.
Știu că ți-e teamă, dar ne-ar putea ajuta să...
- Să ne revenim. - Să ne revenim?
Nu putem discuta despre asta?
Cred c-ar trebui să vindem casa.
M-am tot gândit la asta și dacă tot vorbim...
Poftim?
Cum adică vorbim despre asta?
Am vorbit cu un agent imobiliar și crede că putem vinde casa
- destul de repede. - Ai vorbit cu un agent imobiliar?
Probabil vom avea de pierdut dacă vrem s-o vindem repede.
De ce ai vorbit cu un agent imobiliar fără să-mi spui?
Îți spun acum.
Dacă vrei să ne revenim, cred că ne-ar ajuta dacă ne-am muta.
- Ne place casa aia. - E peste tot, Howie.
Îi văd amprentele pe tocul ușii, pe jocul de puzzle, pe...
Îmi place să-i văd amprentele.
Asta pentru că nu trebuie să le vezi toată ziua.
- Tu pleci la serviciu. Evadezi. - Nu vreau să mă mut.
- Iar eu nu-mi doresc un alt copil! - Iisuse!
- Ce faci? - Ce ți se pare că fac? Verific tortul.
N-are nimic.
Familia Kennedy? Cu asasinatele și lobotomia?
Dar nu e vorba de blestem. E doar ghinion.
Dar prăbușirea avioanelor?
Au prea mulți bani. Acesta este blestemul lor.
Dacă familia Kennedy ar fi trăit ca oamenii obișnuiți,
majoritatea ar mai trăi încă.
Mi se pare trist.
Atâția oameni frumoși să se prăbușească... E o mare pierdere!
- N-am spus să excluzi vinul? - Și l-a adus singură.
Nu-i așa că-i plăcut să stăm și să discutăm politică?
Nu fac niciodată asta. E o schimbare plăcută.
- Să oferim cadourile. - Da!
Bine. E greu.
Ce frumos este! Păcat că trebuie să-l despachetez.
E un set pentru baie.
E un cadou practic.
E modul tău de a-mi spune că nu-ți plac draperiile mele de la duș?
- Nu știam ce să-ți iau... - E grozav!
- Mulțumește-i. - Mulțumesc, Becca.
- Mulțumesc, Howie. - Nu-mi mulțumi. Becca le-a ales.
- E rândul meu. - Mulțumesc.
- Știu că e cam devreme, dar... - Dumnezeule!
Ce drăgălașă e! Mulțumesc, mama.
Credeam că nu luăm lucruri pentru copil de ziua ei.
Credeam că vom aștepta botezul.
Draga mea, nu sunt pentru copil, sunt pentru mămică.
E perfect, Bec. Aveam nevoie de un set de baie.
Da, dar aveai mai multă nevoie de lucruri pentru copil.
- Le putem duce înapoi. - Da, așa ar trebui.
O să-ți iau un coș cu loțiuni Mustela. Previn apariția vergeturilor.
Becca, lasă-le. Poți să-mi iei loțiuni altă dată.
O să-mi iei loțiunile altă dată.
Mulțumesc.
Poftim.
Mi-am amintit ce voiam să spun despre Aristotle Onassis.
Era vorba despre fiul celui care a murit la prăbușirea avionului.
- Ești gata de plecare? - Da.
Trebuia să mă împiedicați să încep să vorbesc despre Kennedy,
pentru că voiam să vă spun despre Onassis și recompensa pe care a oferit-o
oricui ar fi putut demonstra că cineva a sabotat avionul fiului său.
Era disperat să dea vina pe cineva.
Ai citit despre asta?
Avea nevoie de motivul pentru care și-a pierdut fiul.
- Mamă, de ce relatezi povestea asta? - Vorbeam și eu. N-am voie?
Tu niciodată nu vorbești pur și simplu.
Vă mulțumesc c-ați venit la petrecerea mea. Becca, tortul a fost delicios!
Ai uitat prin ce am trecut când a murit fratele tău.
Crezi că nu știu nimic, dar știu, Becca.
- Caut să dau vina pe cineva? - Vă rog, e petrecerea mea.
Lasă-le. Nu te băga.
Nu mă refer la vină. Mă refer la confort.
- La confort... - Unde vrei să ajungi?
- Nu mi-e deloc comod. - Eu cred c-ar trebui să-ți fie.
Bine, o să mă ocup de asta. Să văd ce găsesc pe eBay.
Încerc să te ajut, Becca.
Aș fi vrut să mă sfătuiască și pe mine cineva
când a murit Arthur.
Știi ce mi-aș dori? Să nu-l mai compari pe Danny cu Arthur.
Danny era un copil de 4 ani care a fugărit câinele până în stradă.
Arthur era un dependent de droguri în vârstă de 30 de ani,
care a luat o supradoză.
Îmi displace modul în care îi compari.
Tot fiul meu era!
W W W. S U B T I T R A R I- N O I. R O
Noi plecăm. Sper să te bucuri de setul de baie, Izzy.
Așa o să fac.
Când a murit Arthur, am fost la fel de supărată ca și ea,
dar nu m-am răzbunat pe ceilalți.
- Dar pe doamna Bailey? - Nu vorbim despre dna Bailey!
L-ai sunat pe tipul care ne repară acoperișul?
Nu i-am găsit numărul.
E în telefon la mine. Pe scrin.
- Cum îl cheamă? - Nu e trecut cu numele.
Și cum vrei să-l sun dacă...
- E "tipul cu acoperișul". - Tipul cu acoperișul.
Cum voiai să-l trec?
Nu știu să folosesc chestia asta.
- Nu merge... - Bun, acum derulează în jos.
- Și mai ce? - Derulează în jos cu degetul.
Fă-o tu.
- Tipul cu acoperișul. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Pe mine mă așteptați?
Da. Îmi pare rău. Credeam că mergi cu autobuzul.
- Merg. - Dar nu azi.
Azi nu. Am chiulit de la școală.
N-ar trebui să faci asta, tinere.
De ce m-ați așteptat?
- Mă gândeam să discutăm. - Despre ce?
- E în regulă? - Da, e bine.
- Nu e prea ciudat? - Nu. Adică...
Da, știu. Și pentru mine este ciudat.
- Nu-ți place la școală? - Îmi place destul.
Credeam că... Mi se păruse că nu.
Am fost deja admis la facultate.
- Deci nu e nicio problemă. - Ba da, e o problemă.
Dar numai dacă află mama.
A spus că-mi confiscă telefonul dacă mai chiulesc.
Oricum nu prea folosesc telefonul.
- Unde o să mergi? - La facultatea din Connecticut.
E o școală bună și nu e departe.
Cu siguranță părinții tăi sunt mulțumiți că vei fi aproape.
Stau doar cu mama, dar da, e destul de încântată.
Îmi tot repetă c-o să-și dea licența acolo numai că să fie cu ochii pe mine.
Dar glumește.
Nu e prea nerăbdătoare, pentru că doar eu mai sunt acasă,
dar i-am spus c-o să vin în weekend-uri când o să pot.
Ar fi frumos.
Deci...
Îmi pare rău.
Știu. Nu trebuie să...
- Știu că nu vă ajută cu nimic. - Ba da, chiar mă ajută.
Știu că ar fi trebuit să încerc să iau legătura...
Nu-i nimic.
Chiar îmi doresc să fi condus pe o altă stradă în ziua aia.
Știu.
Știți, eu ar trebui să plec.
E în regulă.
Mama o să se întrebe unde sunt.
Nu-i nimic. Nu trebuie să...
Putem să mai facem asta într-o zi?
Sigur.
Iisuse Hristoase!
- Bună, Gaby. - Nu pot să cred că m-ai văzut făcând asta.
Nu intenționam să te pândesc. Credeam că e vreo problemă,
dar este evident că totul miroase bine.
Miroase, nu?
- Vor afla toți cei de acolo. - Nu.
Jur că nu fac așa ceva niciodată.
Unde-i Kevin?
Nu vine la întâlnirea de grup.
Și apropo, dau vina pe soția ta.
Cred că ea i-a dat ideea.
Oricum nu părea să-i placă prea tare grupul.
M-a supărat foarte tare. Uită-te la mine, sunt... sunt...
Fumez iarbă în parcare. Parc-aș fi la liceu. Sunt ridicolă!
Mai ai?
Da! Urcă, partenere!
Astăzi este ziua furiei.
Majoritatea dintre voi știu că sunt familiarizat cu furia.
Cu discuțiile despre furie.
Am de-a face cu furia în fiecare zi.
Îi ascult pe colegii de serviciu,
cum repetă mereu că-și plătesc drumul,
sau orice alte nonsensuri prostești.
Ei nu știu.
Lor încă nu le-a fost distrusă viața.
- Ei nu fac parte din club. - Exact.
Iar între timp, eu le zic:
"Băieți, fiica mea a murit de leucemie".
Îmi pare rău. Am nevoie de puțină apă.
Ești unul dintre copii ăia răi despre care mă prevenea mama.
Da. Da, te corup.
Nu îți fă griji. Nu o să-i spun Beccăi.
Apreciez asta.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Becca!
Becca, ce ai făcut aici?
Ce?
- La naiba, ce ai făcut cu telefonul meu? - Ce?
Iisuse, Howie, credeam că s-a întâmplat ceva.
Dimineața, când l-ai folosit, ce ai făcut cu telefonul meu?
Nimic, doar am...
Am luat doar numărul tipului cu acoperișul.
Pentru Dumnezeu...
Ce, tu mi-ai spus să-l sun.
Ai șters filmulețul lui Danny.
Nu, nu am făcut asta. Nu.
Eu doar... erai acolo. Eu doar am luat numărul.
Da, și ai apăsat ecranul.
Pentru că nu știam cum să-ți folosesc telefonul.
Am verificat, a dispărut.
Avem sute de filmulețe cu el, Howie.
Nu asta este ideea, Becca.
Atunci ar fi trebuit să ți-l pui în computer.
Sigur. Ai dreptate, este greșeala mea.
Nu am spus asta.
- Am spus că a dispărut! - Iisuse, Howie!
- Nu am făcut-o intenționat. - Ești sigură?
Ce înseamnă asta? Ce, crezi că am șters filmulețul intenționat?
Nu știu.
- Nu știi? - Parcă ai fi încercat să scapi de el.
Îmi pare rău, dar așa simt.
În fiecare zi este ceva nou.
- Serios? - Da.
Parcă ai încerca să scapi de orice urmă că a fost aici vreodată.
I-ai dat jos de pe frigider desenele.
Ca să le păstrez. Ca să le păstrez. Sunt într-o cutie jos.
Hainele lui?
Nu avem nevoie de toate lucrurile alea, Howie.
- Nu avem nevoie. - Ai vrut să vinzi casă.
- L-ai trimis pe Taz la mama ta... - Se petrec multe lucruri.
Câinele a ajuns sub picior.
- Și a făcut să-ți aduci aminte. - Da, da.
- Îmi aduce aminte... - Devreme ce n-ai vrut niciodată câinele...
Pentru Dumnezeu.
Dacă nu aș fi cumpărat câinele, Danny ar fi fost în viață...
Dacă nu aș fi fugit înăuntru să răspund la telefon, dacă aș fi încuiat poarta...
Eu am lăsat poarta descuiată!
Haide, nu joc jocul ăsta din nou, Howie. Nu fac asta!
Nu este vina nimănui.
- Și nu... - Nici măcar a câinelui!
Câinii fugăresc veverițe, copiii fugăresc câinii.
- Știu asta. - A iubit câinele ăla.
Iar tu ai scăpat de el!
Așa cum m-am descotorosit și de filmuleț, nu?
Nu este vorba de filmuleț, Becca, nu e vorba de filmuleț.
Nu e vorba doar de video, ci și de Taz, de desene, haine și restul!
Nu mai este nicio fotografie de a lui prin jur!
Nicio amprentă, nimic!
La naiba!
Trebuie să încetezi să-l mai ștergi din memorie, trebuie să te oprești!
Tu crezi că eu nu-l văd în fiecare secundă a fiecărei zile?
Ștergerea filmulețului a fost un accident, Howie.
Crede-mă.
Mă voi învinui pentru totdeauna, precum cu tot restul ce aș fi putut preveni.
- Nu asta vreau, Becca. - Nu?
Pentru că așa pare. Pare că nu mi-ar părea suficient de rău după tine.
Poate nu simt suficient.
Ce vrei de la mine?
Trebuie să se schimbe ceva.
Pentru că asta...
Nu mai pot face asta.
Este prea greu. Este prea greu.
Dar vreau câinele ăla înapoi.
Mama ta îl face să fie gras.
Howie...
Îmi lipsește câinele.
Îmi pare rău, dar îmi lipsește.
Îl vreau înapoi.
Chiar ai făcut tu astea?
Da.
Sunt bune.
Încă sunt calde.
Mă bucur că îți plac.
Am citit cartea aia.
Cartea cu Universurile paralele.
Da?
- Ți-a plăcut? - Da.
Este interesantă. Nu știu dacă aș cumpăra-o.
Întreaga chestie cu realitatea alternativă...
Nu știu...
Dar este interesantă.
A trebuit să o scrii pentru vreun proiect la școală?
Nu, cercetare.
Cercetare?
Este o carte de benzi desenate.
Impresionant.
- Tu ai făcut toate astea? - Da.
Este uimitor.
Despre ce e vorba în ea?
Despre un cercetător și fiul său.
Tatăl descoperă o rețea de găuri care duc spre o altă galaxie.
Universuri paralele...
Da, și...
Cercetătorul moare, așa că fiul său trebuie să se ducă
într-o poartă spre necunoscut ca să încerce să-l găsească.
Dar nu este el, pentru că el este mort.
Este o altă versiune a lui.
- Este o prostie... - Nu.
Nu? Bine.
Deloc. Mi-ar plăcea să o citesc.
Da, este...
Nu, nu este... nu este terminată.
Dar când o să fie terminată, o să ți-o dau să o citești.
- Bine. - Bine.
Nu vreau să nu te simți în largul tău.
- Eu... - Poate am mers prea repede...
În ziua aia.
Adică, nu știu sigur, dar este posibil. Am vrut să-ți spun asta.
Era o zonă de 30 de mile la oră. Este posibil să fi avut 31.
Sau 32.
De obicei verific dacă merg prea repede, iar dacă depășesc viteza, încetinesc.
Dar nu...
îmi amintesc să fi verificat pe strada ta.
Așa că este posibil să fi mers prea repede.
Și...
Câinele a fugit foarte rapid.
Știi? Așa că am tras de volan.
Nu am știut.
M-am gândit că ar trebui să știi.
Este probabil să fi depășit puțin viteza maximă.
Nu pot fi sigur.
- Este în regulă. - Bine. În regulă.
Bine.
Știu, bine?
Mulțumesc.
Nu vreau să intru acolo.
Da, da!
Îmi pare rău. Eram...
Ai grijă.
Haide...
Îmi pare rău, nu te pricepi.
M-aș fi descurcat mai bine, dar "iarba" ta mi-a alterat percepțiile.
În regulă.
O să o susțin pe asta. O să o susțin.
Mulțumesc.
Hei, ști ceva? Am o mărturisire de făcut.
Îți amintești când am spus că Kevin a părăsit grupul?
Da.
Ceea ce am vrut să spun...
este că m-a părăsit pe mine.
M-a părăsit pe mine.
Da...
Am ajuns acasă și plecase.
Niciun bilet său...
Nu, a lăsat niciun bilet.
Ei bine, nu un bilet, ci un manifest.
Despre cum ne distrugem unul pe celălalt.
Îmi pare rău.
Așa se întâmplă în general, nu?
Te schimbă.
Chiar schimbă oamenii.
Știi, o parte din mine crede că era inevitabil.
Îmi iubesc soția.
Desigur că o iubești.
O iubesc foarte mult.
Bine.
Cred că ai dreptate. Poate ar trebui...
să căutăm să vindem casa.
Probabil este mai bine.
Bine.
Nu fă asta.
Rapid, ca scoaterea unui plasture. Altfel nu o să facem niciodată asta.
Poftim.
Salut, puștiule. Bine ai venit la mărul alfabet.
Nu știu cum să-l închid.
Doar oamenii fără copii fac asemenea cadouri.
Haide, haide! La revedere.
Sper că o să ne vizitezi curând.
- Ai vreo veste de la Debbie? - Nu.
Păcat.
Cu toate că poate fi mai rău să auzi.
Îmi amintesc când a murit Arthur...
Îi poți spune numele.
- Pot? - Da.
Nu-ți cunosc regulile. Nu vreau să mi se spună din nou.
Poți să vorbești despre Arthur. Doar că nu-mi plac comparațiile.
Bine.
Cum este mai rău?
- Ți-o amintești pe Maureen Bailey? - Da.
Ei bine...
Nu am putut să scap de ea după ce a murit fratele tău.
- Era mereu în casă. - Da, îmi amintesc asta.
Da, ei bine, nu am avut niciun moment pentru mine.
Așa că în cele din urmă, când serveam cafeaua de dupăamiază, i-am spus:
"Maureen, de ce ești întotdeauna aici?"
Ce a răspuns?
A spus: "Vreau să fiu aici, Nat, vreau să-ți împărtășesc durerea."
I-am răspuns: "Ei bine, nu funcționează.
Îți așezi fundul ăla gras în fotoliul ăla în fiecare zi afurisită".
- Nu i-ai spus asta! - Ba am spus.
- Mamă! - Am spus asta.
- Ai spus "fund gras"? - "Și îmi bei toată cafeaua.
Și nu te văd luându-mi nicio durere.
De fapt, tot ce îmi iei sunt chiflele cu scorțișoară."
Evident, nu am mai văzut-o.
Dumnezeule, nu îmi vine să cred.
Acum îmi pare rău.
- Nu îți pare. - Îmi pare.
Ai dreptate, nu îmi pare.
Nu îmi lipsește deloc.
Bine, stă cu noi.
Asta o să fie bine pentru Taz.
Vechea șmecherie cu plăcinta cu mere, nu?
Ce?
Pentru scoaterea la vânzare a casei.
Mirosul îi va face să se simtă ca acasă.
Nu, fac doar o plăcintă.
Credeam că o faci pentru vânzarea casei.
Așadar...
- Nu o să rămâi. - Dumnezeule, nu. Nu.
Nici tu nu ar trebui.
- Nu ar trebui. - Haide...
Hei, nu o să deranjez pe nimeni.
Avem pubelele de gunoi în spate, semnul de vânzare în față.
Am tuns peluza.
M-am gândit să punem aici tabelul cu cei care vizitează casa.
Putem merge în sufragerie...
Este în regulă.
Soția mea o să plece, dar eu o să rămân.
Dacă este în regulă cu tine.
Sigur. Cum vrei tu.
- Bine. Perfect. - În regulă...
- Pa, iubito. - Pa.
Cred că ăsta este totul.
- Știu... - Soarele intră pe geam dinspre sud-vest.
Camera este însorită întreaga zi.
- Ce spuneți să ne uităm la etaj? - Este o idee grozavă, o să vă arăt.
- Bine. - Urmați-mă.
Vino, iubitule.
Este cea mai mare casă din cartier.
Putem începe cu dormitorul principal dacă vreți să-l vedeți.
Așteaptă. Ce este aici înăuntru?
Ei bine...
Asta este... asta este...
Asta ar putea fi camera micuțului, evident.
Ce zici, amice? Îți place?
- Ai grijă cu aia. - Iubitule, nu este a ta.
- Mulțumesc. - Câți ani are fiul tău?
Bănuiesc că asta este camera fiului tu.
Ei bine, a fost.
A fost camera lui.
A murit.
A murit...
Da, o mașină. Chiar în față.
Dumnezeule.
- Îmi pare foarte rău. - Mulțumesc.
Cred că îți este foarte dificil să faci asta.
Este, dar este...
Este destul de ciudat.
Este ciudat, pentru că încă...
Câteodată uit că nu mai este aici.
Poate se ascunde sub pat și va ieși. Făceam asta.
Dar...
Încă îl simt aici.
- Vreți să vedeți dormitorul principal? - Da.
Da.
Sigur, voi fi acolo.
- Cine era? - Becca.
Vrea să ne mai întâlnim.
Asta a fost o idee bună.
Drăguț, nu?
Dumnezeule, începe să ți se vadă sarcina devreme.
Da, știu. Mă simt ca un balon umflat.
Jur, după ce se naște copilul, mă duc direct la sala de sport.
În timp ce mama are grijă de copil.
Ce vrei să spui cu asta?
Ei bine, cât timp ești la sală, mamă poate avea grijă de copil.
Îi place asta.
Nu, Auggie poate avea grijă de copil. Lucrează de noapte, așa că va fi acasă.
Bine, Auggie o să o facă.
Mă jignește sentimentul tău că nu merit acest copil.
Că nu sunt suficient de matură sau de inteligentă să am grijă de el.
Adică, Dumnezeule, dacă mama a putut să facă asta, cât de greu poate să fie?
- Este în regulă? - Da.
Trebuie să cumpăr câteva lucruri, apoi putem merge să luăm prânzul.
Bine. Sigur.
Cu căpșuni...
Mami, te rog, îmi iei Fruit Roll?
- Nu, Sammy, știi răspunsul. - Te rog?
- Îmi iei, te rog? - Sammy, nu.
- Vreau Fruit Roll. - Nu o să se întâmple.
- Te rog, o să fiu cuminte. - Încetează...
- Te rog? - Nu.
- Promit. - Nu o să le cumpăr.
Știi ceva? Costă doar 3 $. De ce nu îi cumperi?
Nu că ar fi treaba ta,
dar nu permitem dulciuri în casa noastră.
- Iar fiul meu știe asta. - Haide, sunt cu fructe.
De ce nu îi faci pofta?
Ești mamă?
Da, nici nu credeam.
Scuză-mă.
Du-te la mașină, Becca. Haide, du-te la mașină.
Este în regulă.
Și-a pierdut fiul acum opt luni și nu se simte foarte bine. Îmi pare rău.
Nu îmi pasă.
Totul este în regulă.
Hei, hei.
Hei.
V-ați distrat în oraș?
Cum a mers aici?
Nu prea bine. Nu prea bine.
Trebuie să... golim camera aia.
Bine.
Să o transformăm în cameră de oaspeți sau altceva.
Să nu-i dai idei.
Iisuse.
Bună ziua.
Ușa era larg deschisă, așa că...
Am ciocănit, dar...
Taz, liniște!
Am văzut anunțul afară și m-am gândit că este în regulă să...
- Cauți să cumperi o casă? - Howie...
Nu.
Nu, am venit... să-ți dau asta.
Am spus că ți-o dau s-o citești când o termin, așa că...
Ce... ce este asta?
Mulțumesc.
Ne-am lovit unul de celălalt în librărie
și... și...
am hotărât să ne întâlnim.
Ați decis să vă întâlniți?
Da.
De două ori.
- Bine... - Îmi pare rău, nu am realizat...
Este...
V-ați întâlnit aici?
Nu, nu, ne-am întâlnit în parc.
V-ați întâlnit în parc.
Da.
Așadar soția mea...
a fost de acord să se întâlnească cu tine într-un loc public și tu...
Și tu... îți ceri scuze?
- Cred că da. - Crezi.
Bine...
Bine. Bine, tu îți ceri scuze, iar...
Haide, Howie, este suficient.
- Și apoi ce? - Este suficient.
- Uită-te la mine. - Howie, este suficient.
- Ce este aia? - Este o carte de benzi desenate.
Este o carte de benzi desenate?
O carte de benzi desenate?
Ea ți-a spus să o aduci aici?
- Nu, nu mi-a spus. - Nu, nu ți-a spus!
Pentru că asta este casa noastră!
Doar pentru că este un anunț afară, nu înseamnă că poți intra.
Howie, bine. Bine.
Nu, nu este bine!
Nu intri în casa cuiva în felul ăsta.
Trebuie să arăți naibii puțin respect!
În regulă, plec.
Ești un nemernic.
Așteaptă!
Jason, așteaptă puțin. Îmi pare rău.
Eu sunt un nemernic?!
Taz, încetează.
Taz!
Taz.
Taz, încetează!
Amice...
De ce nu mi-ai spui?
Din același motiv pentru care tu nu îmi spui de ce vii acasă mirosind a "iarbă".
Dispare vreodată?
Nu.
Nu cred că dispare. La mine nu a dispărut. Au trecut 11 ani.
Se schimbă, totuși.
Cum?
Nu știu.
Apăsarea sentimentului, cred.
La un anumit moment devine suportabil.
Se transformă în ceva de sub care poți ieși...
și îl poți purta ca pe o cărămidă în buzunar.
Și chiar poți uita de el.
O vreme. Dar apoi revine, din orice motiv și...
spui: "Sigur. Asta".
Ceea ce poate fi groaznic.
Dar nu tot timpul.
Este un fel de...
Nu că îți place, dar asta este ceea ce ai în locul fiului tău,
așa că îl porți cu tine.
Și nu dispare.
Ceea ce este...
Ce este?
De fapt... bine.
- Alo? - Bună.
Hei, sunt Howie.
Howie Corbett din grup.
Bună, Howie.
Poftim, amice.
- Hei. - Bună.
- Te duci la grup? - Da. Tu nu vroiai să vii, nu?
Nu.
Sunt Jason. Lăsați vă rog un mesaj.
Ai găsit ușor casa?
Howie?
Îmi pare rău.
Becca?
Becca!
Dumnezeule.
Îmi pare rău.
Cât este ceasul?
Aproape șase.
Și tocmai ajungi acasă?
Cum a fost?
A fost bine.
- Ei bine, arăți elegant. - Mulțumesc.
Ea este prietena ta?
Doar o prietenă.
Este drăguță.
Da.
Este drăguță.
Mi-a... plăcut foarte mult.
- Este minunată. - Mulțumesc. Mulțumesc.
Îmi amintește de Orfeu și de Euridice.
- Cunoști mitul? - Nu.
Euridice a murit, iar lui Orfeu îi lipsea atât de mult
încât a călătorit la Hades să o recupereze, dar la sfârșit nu a reușit.
Ar trebui să-l citesc.
Tatăl tău este cercetător?
Cercetătorul pe care îl caută băiatul...
Nu.
Adică, este inspirată după el?
Nu, tatăl meu a fost profesor de engleză.
Bine. Eram curioasă în legătură cu asta.
Este doar o poveste.
- Știu, eu doar... - Încercai să înțelegi.
Crezi că există?
Universurile paralele?
Cred că este știință pură.
Știi, spațiul este infinit, iar totul este posibil.
Așadar undeva pe acolo, eu fac clătite?
- Sau sunt la parcul acvatic? - Sigur. Da.
- Da? - Da. Amândouă, știi? Oricum.
Cred că... știi, sunt legile probabilității.
Sunt foarte multe versiuni ale tale acolo, și multe versiuni ale mele.
Da...
Deci asta este doar versiunea tristă a noastră.
Da, așa cred.
Dar există și alte versiuni.
Există și alte versiuni unde totul este în regulă.
Presupunând că crezi în știință.
Îmi place gândul ăsta.
Este drăguț.
Undeva acolo mă distrez.
Credeam că ai plecat.
Nu, nu am plecat.
Mă gândeam să-i invităm pe Rick și Debbie la masă.
Ea nu o să mă sune. Crede că o urăsc. Așa că...
O eliberez.
La masă?
O să-i vedem pe copii.
Ar trebui să-i cumpăram ceva lui Emily. Nu i-am luat nimic de ziua ei.
A împlinit patru ani săptămâna trecută.
Sigur. Bine.
Vine ziua de naștere a lui Danny.
Știu.
O să ne fie greu.
Da.
Așadar, puștiul ăsta, Jason...
I-ai spus că nu îl învinuim?
- Nu îl învinuim. - Știu, dar...
I-ai spus asta?
Da, cred că da.
Bine.
- Poți să vorbești cu el dacă vrei. - Nu vreau.
Bine.
Este multă liniște.
Asta pentru că i-am dat lui Taz câteva somnifere Ambien.
Amuzant.
Crezi că glumesc?
Ce o să facem?
În legătură cu ce?
Nu știu.
Alege ceva.
Ei bine...
Am putea merge în "Orășelul Jucăriilor"
să cumpărăm dulciuri pentru Emily.
Probabil i-ar plăcea.
Dulciuri, da...
Și apoi?
Apoi le împachetăm.
Apoi avem masa.
Or să vină la noi...
vor mai fi și alții, așa că
nu va fi stânjenitor pentru nimeni.
Apoi...
ca să îi facem să se simtă bine,
o să le punem multe întrebări despre copii,
o să ne prefacem că ne interesează.
Apoi...
apoi o să așteptăm pe cineva să aducă vorba despre Danny
în timp ce copiii or să se joace.
Poate vom discuta despre asta o perioadă.
Și după asta...
or să se ducă acasă.
Și apoi?
Nu știu.
Va fi ceva.
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Sincronizarea: ZeKe